home
***
CD-ROM
|
disk
|
FTP
|
other
***
search
/
Chip 1996 April
/
CHIP 1996 aprilis (CD06).zip
/
CHIP_CD06.ISO
/
hypertxt.arj
/
9310
/
PEERTOP.CD
< prev
next >
Wrap
Text File
|
1995-04-19
|
55KB
|
873 lines
@VPeer-to-peer hálózatok@N
@VMunkaállomások kéz a kézben@N
Régi ígéretünknek teszünk eleget mostani cikkünkkel. A
peer-to-peer hálózatok olyan -- általában kisebb --
rendszereket jelölnek, melyeknek nincs központi kiszolgáló
egységük (server), ezt a szerepet a munkaállomások töltik
be.
Három hálózati szoftvert mutatunk be, a teljesség igénye
nélkül. A teljességnek nemcsak tudásunk, hanem lapunk
terjedelme is határt szab. Mindezek ellenére törekszünk
arra, hogy a hálózatok iránt érdeklôdô olvasóink hasznos
információkhoz juthassanak e három rendszerrôl. Cikkünk
írásakor elsôsorban azokra a felhasználókra gondoltunk,
akiknek a pénztárcája nem engedi, hogy a legnagyobb
rendszereket szerezzék be.
@VNovell NetWare Lite@N
1991 ôszén jelentette meg a Novell a NetWare Lite hálózati
szoftvercsomagot, amely csupán két floppyból és egy
kézikönyvbôl áll. A szoftver üzembe helyezéséhez mindössze
másfél percre van szükség. A hálózati szoftver olyan IBM
PC-n vagy azzal kompatibilis számítógépen helyezhetô
üzembe, amely rendelkezik hálózati adapterkártyával
(például Arcnet, Ethernet, Token-Ring csatolókártyával), a
kártyához tartozó megfelelô impedanciájú (hullámellenállás)
hálózati kábelekkel, csatlakozókkal és lezáró
ellenállásokkal.
A Novell ezt az új ""mini LAN" rendszerét abból a célból
készítette, hogy a kisebb vállalkozások hálózati igényeit
lehetôleg olcsón és a lehetô legegyszerûbb módon
kielégítse. A hálózatban nem lehet két azonos sorszámú
NetWare Lite szoftver, mert akkor a hálózat
mûködésképtelenné válik (minden géphez külön
szoftvercsomagot kell venni).
A célok között szerepelt, hogy a meglévô gépekre egyszerûen
és gyorsan feltehetô hálózati szoftver teremtse meg a
közvetlen kapcsolatot a gépek között, biztosítva ezáltal a
hardver- és szoftver-erôforrások gazdaságosabb
kihasználását. Tegye lehetôvé a gépek közti kommunikációt,
a file-átvitelt, a serverek lemezein (floppykon és
merevlemezeken) lévô programok és adatok, a hálózathoz
tartozó nyomtatók közös használatát.
Fontos szempont volt az is, hogy a vállalkozás bôvítése
esetén, a megnövekedett feladatok igényének megfelelôen a
meglévô NetWare Lite rendszerrel már mûködô hálózat
bôvíthetô legyen, és illeszkedjen a Novell NetWare
operációs rendszereihez, s a két rendszer közötti kapcsolat
biztosítsa azt, amire a NetWare-t használók már régóta
várnak: a munkaállomások között közvetlen kapcsolatot
lehessen létesíteni, amelyre az eddigi Novell NetWare
rendszerek nem voltak alkalmasak.
E rugalmas rendszernek természetesen bizonyos korlátai is
vannak. A NetWare Lite maximum 25 gép összekapcsolására
képes, s ezek közül (egy server esetén) legalább egyben
merevlemeznek is lennie kell. A rendszer mûködéséhez
minimum 640 Kbyte alapmemória szükséges, memóriabôvítést
igényel. MS DOS 5.0, 6.0 illetve DR DOS 6.0 operációs
rendszerek alatt a hálózati szoftver a felsô (640K-1M
közötti) memóriába is betölthetô, így az alapmemóriában
szabadon hagyja más programok számára a helyet.
A hardver telepítését az alkalmazott hálózati kártya
elôírása szerint kell elvégezni. Például Ethernet kártya
esetén az elôírt 50 ohmos kábel, a T csatlakozók és a
lezáró ellenállások megfelelô összekötését kell
biztosítani.
A hálózati szoftver üzembe helyezése elôtt el kell
döntenünk, hogy mely gépeket kívánjuk csak munkaállomásként
(idegen szóval: kliens gépként) s mely gépeket akarjuk csak
serverként (dedikált serverként), illetve munkaállomásként
és serverként egyaránt (nem dedikált serverként) használni.
A rendszerben a server az a gép, amely megosztja nyomtatóit
és könyvtárait a hálózatban lévô felhasználókkal (a Netware
Lite csak ezeket képes megosztani), vagyis a hálózatba
bekapcsolt összes gép ezeket sajátjaként tudja használni. A
csak serverként üzembe helyezett gép munkaállomásként nem
használható, csupán a hálózat többi résztvevôjének
kiszolgálását végzi. A kliens gép ezzel szemben olyan
munkaállomás, amely saját háttéregységei, nyomtatói mellett
a hálózati server egységeit is tudja használni, viszont a
hálózat többi résztvevôje a kliens gép egységeihez nem
férhet hozzá. A kétféle gépegység elônyeit egyesíti a nem
dedikált serverként mûködô munkaállomás, amelynek
perifériáit a többi munkaállomás is tudja használni
anélkül, hogy a gépen folyó munkát zavarná. Bármely típusú
serverként olyan gép használható, amelynek van merevlemeze.
A hálózat megtervezése során alapvetôen fontos tudni, hogy
melyik gép merevlemezén vannak azok a programok, adatok,
nyomtatók, amelyeket osztott módon szeretnénk használni.
Ezeket kell serverként kijelölni. Ha szeretnénk közösen
kihasználni a meglévô összes lemezkapacitást, telepítsük a
szoftvert úgy, hogy mindegyik gép server és munkaállomás is
legyen egyszerre. îgy elérhetjük, hogy bár a különbözô
típusú szoftvereket más-más gépen tároljuk, a hálózati
felhasználó -- ha szüksége van rá -- mégis hozzáférhet a
futtatni kívánt programokhoz. Összesen 6 állomás
összekapcsolása esetén (40 Mbyte/gép
merevlemez-kapacitással) a tárolóképesség megsokszorozódik,
és 240 Mbyte összkapacitásként jelentkezik. Ez óriási
felhasználási lehetôséget biztosít, a meglévô hardver
sokkal gazdaságosabb felhasználására nyílik lehetôség.
Másképp fogalmazva: újabb fizikai egységek vásárlása nélkül
(természetesen a kábelhálózatot és hálózati kártyákat
leszámítva) a programcsomag a hálózatba kapcsolt gépek
lehetôségeit jelentôsen kitágítja. Az elôbbi példánál
maradva: nem kell 6 gépen ugyanazokat a programokat,
adatokat tárolni, és a védett programokból is elég lehet
csak egy példányt megvenni.
A programcsomag különféle célú és funkciójú programokat
tartalmaz, de nem feltétlenül szükséges mindegyik. Azt,
hogy melyiket fogjuk használni és melyiket nem, a tervezés
során a hálózat felépítésével döntjük el.
A hálózat üzembe helyezése során létrejön a C:\NWLITE
könyvtárában (ez az alapbeállítás szerinti könyvtár) a
STARTNET.BAT nevû file. Ezt elindítva töltôdnek be a
következô programok: az LSL.COM (Link Support Layer), a
hálózati meghajtó (például a NE1000.COM), az IPXODI.COM,
(Internetwork Packet Exchange Open Data-Link Interface) a
SHARE.EXE, a SERVER.EXE, és a CLIENT.EXE. A SERVER.EXE
betöltése elôtt feltétlenül szükség van a DOS SHARE
programjára! Értelemszerûen a SERVER.EXE vagy a CLIENT.EXE
akkor töltôdik be, ha a gép serverként és/vagy
munkaállomásként dolgozik. Dedikált server üzemmódban a
DEDICATE.COM-ot is le kell futtatni. A STARTNET-et csak
akkor indítsuk, ha kizárólag NetWare Lite hálózatban
akarunk dolgozni.
A CONFIG.SYS-ben be kell állítani a LASTDRIVE=M paramétert
(ez ajánlott érték), ugyanis a NetWare Lite csak A:-tól a
LASTDRIVE-ban megadott betûig képes azonosítani a hálózati
meghajtókat.
A hardver üzembe helyezésekor nagy figyelmet kell fordítani
a hálózati kábelek vezetésére. Az általam vizsgált NetWare
Lite érzékenyebben reagált a felfûzésekor elkövetett
hibákra (a felesleges hurkokra), mint a ""nagy" Novell.
Érzékenysége abban nyilvánult meg, hogy véletlenszerûen
látta a hálózatba bekapcsolt servereket. Törvényszerûséget
a felismerés sorrendjében nem lehetett megfigyelni. A
kábelhibák kijavítása után a hibajelenség megszûnt.
Kihasználhatjuk azt a lehetôséget is, hogy önálló
rendszerként egy nagyobb hálózathoz kapcsolódunk. Ha Novell
NetWare hálózattal is kapcsolatba kívánunk lépni, ne
indítsuk el a STARTNET-et! Ilyenkor az IPXODI.COM helyett a
Novell NetWare IPX.COM-ját töltsük be -- a NetWare Lite
együttmûködik a korábbi IPX verziókkal. A SHARE.EXE, a
SERVER.EXE és a CLIENT.EXE után töltsük be a NetWare Shellt
(NETx.COM-ot). A sorrendet feltétlenül be kell tartani,
másként a kapcsolat nem jön létre. A Novell Netware a
NetWare Lite-ban kijelölt hálózati meghajtókat
tulajdonképpen lokális meghajtóként kezeli.
A NetWare Lite hálózatba való bejelentkezés védett: csak
kezelônév és jelszó ismeretében lehet bejelentkezni.
Üzembe helyezés után az elsô bejelentkezô supervisortól
(rendszerfelügyelô) még nem kér jelszót, de utána már
javasolt a jelszó megadása, valamint új kezelôk
létrehozásakor a supervisori jogosultság megtagadása. A
rendszer nagy hiányossága, hogy alapértelmezésben az
újonnan létrehozott kezelônek supervisori privilégiumokat
ad. Ha azt elfelejtjük törölni, nem mûködik minden igényt
kielégítôen az adatvédelem. Például a csak olvasási joggal
rendelkezô felhasználó ugyanazt a könyvtárat más hálózati
meghajtó néven kijelölheti magának írás/olvasásra! Ez nem
kívánt (szándékos vagy véletlen) beavatkozásokat tesz
lehetôvé az adattárakba.
A hálózatba való bejelentkezéskor nincs lehetôség arra,
hogy kiválasszuk, melyik Lite serverre szeretnénk
bejelentkezni. A NET LOGIN parancs hatására a hálózatba
bekapcsolt összes serverre bejelentkezünk. Bármely
állomásról is történjen a bejelentkezés, a kezelôi név, a
jelszó és a jogosultságok az egész rendszer számára
ismertek. Elôfordulhat olyan eset, hogy nem mindegyik
server van bekapcsolva. Ez egyúttal azt is jelenti, hogy a
kezelôk adatait minden egyes serveren tárolják.
Kijelentkezéskor sincs arra mód, hogy meghatározzuk azt a
servert, amelyrôl ki akarunk jelentkezni. Ez a tény
egyrészt hátrány, másrészt elôny. Elônyös, hogy egy gépen
az újbóli telepítéskor vagy hálózatbôvítéskor nem kell a
kezelôket, jogokat újból létrehozni. Az ilyen esetben
végrehajtott telepítés után az elsô hálózatba való
kapcsolódáskor a rendszer a szükséges adminisztrációt az
""új" gépen elvégzi. A Novell NetWare-ben megszokott
védelem meglehetôsen leszûkített formájában van jelen a
NetWare Lite-ban, a felhasználói jogosultság egy adott
könyvtárra vonatkozóan háromféle lehet: írás/olvasás
(teljes); csak olvasás; nem hozzáférhetô. Alapbeállításban
a felhasználónak a hálózati meghajtóhoz a teljes
hozzáférhetôség adott, ennek kizárásáról külön kell
gondoskodni.
A jogosultsággal kapcsolatban felvetôdött egy másik
probléma is: a rendszergazdának ügyelnie kell arra, hogy
mely könyvtárakat azonosítanak a hálózati meghajtók, mivel
a könyvtárak jogai örökölhetôk. Például, ha a HATODIK nevû
server C: meghajtóján a kezelônek minden jogot megadtunk,
hiába korlátozzuk az ugyanezen server C:\ADAT könyvtárának
jogát csak olvashatóra! A kezelô felveheti a példában
említett HATODIK server C: meghajtóját hálózati
meghajtóként és a DOS CD parancsával be tud kerülni a
C:\ADAT könyvtárába -- korlátlan jogkörrel. Csak kezelôi
jogosultságok vannak, a Novell NetWare-ben megszokott
csoportjogosultságok, könyvtárak maximált jogköre, file-ok
tulajdonságainak beállítási lehetôségei (például
file-másolás elleni védelem, csak futtatható tulajdonság
stb.) hiányoznak.
A hálózatba való bejelentkezés után a hálózat kezelése
könnyûszerrel elsajátítható az angolul tudók számára. A
menüvezérelt program segítségével (NET) kommunikálni lehet
a kezelôkkel, megtekinthetô a felhasználó számlája, a
hálózati meghajtók összerendelése, s elvégezhetô a
nyomtatás, a jelszómegadás és a hálózattal kapcsolatos
felügyeleti munkák. Természetesen parancssoros
segédprogramok is rendelkezésre állnak, amelyek
szintaktikailag sajnos csak kicsit hasonlítanak a Novell
NetWare-ben már megszokott programokhoz. Mindenesetre
online súgórendszer segíti munkánkat (net help, net help
map stb.).
Hálózati nyomtatás csak akkor lehetséges, ha elôzôleg egy
fiktív néven létrehozott hálózati nyomtatót hozzárendelünk
egy porthoz (LPT1, LPT2, LPT3, COM1, COM2) a NET CAPTURE és
NET PRINT parancsokkal.
A számítógépes hálózati rendszer legfontosabb jellemzôje,
hogy rajta keresztül az egyes felhasználói programok hogyan
mûködnek. Åltalában a hálózat akkor jó, ha a meglévô
programokat és adattárakat -- azok módosítása nélkül --
tudja a felhasználó üzemeltetni. Ennek egyik feltétele,
hogy a hálózat ne kívánjon a programtól különleges
felkészítést, módosítást. A továbbiakban az egyes
széleskörûen elterjedt alkalmazásokkal szerzett néhány
tapasztalatomat foglalom össze.
A Norton Commander indítása elôtt célszerû a hálózati
programokat betölteni. Tapasztalatom szerint az NC ekkor
problémamentesen fut a hálózatban.
A nem hálózatos verziójú Quattro adatbázis-kezelô minden
további nélkül használható. Több felhasználó használhatja
egyszerre. Ügyelni kell azonban arra, hogy egy adatbázishoz
egyszerre többen férhetnek hozzá, nincs nyomkövetés (elôzô
számunkban már utaltunk ilyen hálózati problémákra).
Veszélyes mûvelet, ha több felhasználó egyszerre módosítja
ugyanazt a file-t: a legutolsóként elmentett változat marad
meg. A NetWare Lite-nak erre nincs adatvédelme! Windows
esetén csak a munkaállomásra telepített nem hálózatos
Windows indítható, de csak a NetWare Lite betöltése után.
Felismeri a hálózati meghajtókat és képes azokat kezelni.
Nagyon kényes az üzembehelyezésre. Például a teszteléskor
üzemelô hálózaton elôször Novell Eagle/ne1000 hálózati
meghajtót telepítettünk, amellyel a hálózat minden
funkciója kitûnôen együttmûködött, a Windows azonban nem.
Ugyan felismerte a hálózati meghajtókat, de például nem
tudta róla lekérni a katalógust, hanem ""végtelenített
homokórát" játszott, s az egér mozgatásán kívül semmilyen
más funkció nem mûködött. ùjratelepítéskor kiválasztottuk
az OTHER CARDS-ból az NE 1000-et, és a probléma megszûnt.
A Windowszal való kacérkodásom egyik ""rémálmára" a mai
napig sem találtam választ: kiválasztottam egy Lite
hálózati meghajtót alapértelmezettnek, majd innen
indítottam a lokális meghajtón lévô Windowst, s bár a PATH
megfelelôen volt beállítva, a bejelentkezô kép megjelenése
után a gép ledermedt. Nemcsak a munkaállomást, de azt a
servert is újra kellett indítani, amelynek a lemeze
aktuális volt a Windows indításakor.
A DOS-parancsoknál azt tapasztaltam, hogy a COPY és az
XCOPY gyorsan és megbízhatóan dolgozik a hálózat meghajtóin
is, míg a DISKCOPY-t nem sikerült ""átverni". Az átverés
abban állt volna, hogy a B: meghajtónévhez a másik gép
floppymeghajtóját rendeltük hozzá. A DISKCOPY A: B: annak
ellenére nem mûködött, hogy a két floppymeghajtó típusa
azonos volt. A DOS természetesen felismerte, hogy B:
hálózati meghajtót azonosít.
A már üzemelô rendszernél különbözô okokból (géphiba,
hálózatátépítés stb.) elôfordulhat, hogy a rendszert újra
üzembe kell helyezni. Ez azonban csak bizonyos trükkel
valósítható meg. Az elsô üzembe helyezés során létrejön a
serverként szolgáló gépen a C:\NWLITE könyvtárban egy
NLCFNT nevû rejtett alkönyvtár, amelyben a különbözô
adminisztrációs file-ok, userek, serverek neveit, jogait
stb. tartalmazó file-ok, valamint a nyomtatáshoz szükséges
adminisztráció céljára szolgáló SLPT1 könyvtár nyer
elhelyezést. Az újbóli üzembe helyezéskor, ha a rendszer
észreveszi, hogy a gépen már volt NetWare Lite -- miközben
rendre felszólít a különbözô lemezek behelyezésére és
közli, hogy a telepítést befejezte -- tréfásan letörli a
C:\NWLITE könyvtár tartalmát. Ezt a problémát csak úgy
elôzhetjük meg, ha például a Norton Commanderrel
megszüntetjük a C:\NWLITE könyvtár teljes tartalmát és
utána kezdjük el az üzembe helyezést.
Összegezve a tapasztalatokat: a NetWare Lite egy olyan,
kisszámú gépbôl álló, miniatürizált hálózati kapcsolat
megteremtését teszi lehetôvé, amelynek szolgáltatásai még
nem érik el a szokásos NetWare hálózatoknál megszokott
szintet. Mégis hiánypótló szerepet tölt be, mint ahogyan
azt a bevezetôben már említettem, mivel a meglévô gépek
hálózatba kapcsolását, az együttes munkavégzést, a
rendelkezésre álló eszközök hatékonyabb kihasználását és --
például a már meglévô nagy LAN hálózatoknál -- a
lemezkapacitás megnövelését, a még egyszerûbb adatcserét
teszi lehetôvé.
@VMicrosoft Windows for Workgroups@N
A Windowst, úgy vélem, mindenki jól ismeri, vagy legalábbis
már hallott róla egy s mást. Sokan operációs rendszerként,
míg mások grafikus felületként emlegetik. Akárhogy is van,
tény, hogy egyre népszerûbb -- hogy ez jó vagy sem, arról
megoszlanak a vélemények.
A NetWare Lite megjelenésével a Novell felnyitotta a
Microsoft szemét: vannak olyan, kis gépparkkal rendelkezô
felhasználók, akik hálózatban szeretnének dolgozni, de
semmiképp sem akarnak bonyolult és drága megoldást
vásárolni. Ezért egy peer-to-peer hálózat és a népszerû
Windows ""összegyúrása" mellett döntött a Microsoft. Ezt a
szoftvert is sorszámmal látták el, hasonlóan a NetWare
Lite-hoz, ugyanaz a termék egy hálózaton belül két
példányban nem fordulhat elô (egy terméken egy felhasználói
jogot értünk).
A Windows for Workgroups olyan minihálózatot jelent, amivel
Windows alatt, hálózatba kapcsolva dolgozhatnak a
felhasználók. A Workgroups elnevezés nem véletlen, hiszen a
felépített hálózat alatt munkacsoportokat lehet
kialakítani. A hálózat megvalósításán kívül a szoftver
magába foglal egy Mail (levelezési) és egy Schedule+
(naptári) rendszert is. Többfajta változatban is meg lehet
vásárolni a terméket: kártyával együtt vagy anélkül; egy,
illetve több felhasználói csomagban. A dobozban négy könyv
található: a Getting Started, a User's Guide, a Mail User's
Guide és a Schedule+ User's Guide.
A telepítés rendkívül könnyen elvégezhetô. Ha a szoftverrel
együtt forgalmazott EtherExpress-16 hálózati adaptert
helyezzük üzembe, nem kell mást tennünk, csak be kell
helyeznünk a kártyát a gépbe, majd a szoftver telepítésénél
Express Setupot (gyors beállítás) kell kérnünk. Ilyenkor a
Setup csak a számítógép hálózati azonosítóját, a
munkacsoport nevét és a nyomtató típusát kéri be. A többi
hálózat-specifikus beállítási lehetôség alapértelmezett,
módosítani ezeket nem szükséges. Saját -- már meglévô --
adapter esetén, ha már használunk valamilyen IPX
protokollal mûködô hálózatot (ilyen a Novell NetWare és a
NetWare Lite), a kártya típusát automatikusan felismeri, de
lehetôség van a kártya paramétereinek meghatározására is.
Amennyiben ezeket elsôre nem sikerül helyesen megadni, a
Windows Control Panelben, a Networks ikon segítségével
állíthatjuk át ezeket.
Arról, hogy a hálózat üzemképes-e, a NetWatcher program
segítségével gyôzôdhetünk meg. A segédprogram a képernyôre
listázza azokat a felhasználókat, akiknek a gépén már
sikeresen üzembe helyezték a Windows for Workgroupsot. A
hálózat akkor mûködôképes, amikor már mindenki ""lát"
mindenkit.
Ha ez megtörtént, már ki is lehet próbálni a felhasználók
kedvencét, a Chat (párbeszéd) programot. A Chat arra
szolgál, hogy hálózaton belül egy másik felhasználóval
""beszélgetni" lehessen, azaz mindkét fél begépeli
közlendôjét. Ez a Chat programon belül úgy történik, hogy a
segédprogram ablakát két részre osztották. A felhasználó
folyamatosan gépel, amit a saját képernyôn a felsô
ablakrészen lát, a partner pedig az alsó részen olvashat
el. A programot a telefon logikájához illesztették:
egyszerre csak két felhasználó kommunikálhat; a kapcsolat
létrehozásához fel kell ""tárcsázni" -- azaz ki kell
választani egy listából -- a partnert; a kapcsolat
befejeztével a telefont ""le kell tenni", azaz bontani kell
az összeköttetést. Egy idôben többször is el lehet indítani
a Chatet, így olyan, mintha több telefonvonal lenne
egyszerre. Nem véletlenül hasonlítom telefonhoz ezt a
szolgáltatást, hiszen a Windows for Workgroupsban a Chat
programnak az ikonja egy telefon, és ha valakit felhívnak,
a Windows desktopján alul egy telefon lesz látható, aminek
kagylója csörgés közben annyira rázkódik, hogy majdnem
leesik. Ha egy alkalmazás ablakát teljes képernyôre
nagyítjuk ki, nem látható ez a telefonikon, és ha a hang is
ki van kapcsolva, a hívást a hívott fél nem érzékeli.
Érdekesség, hogy a Chatbe clipboardon keresztül csak
szöveges részek emelhetôk át, OLE (Object Linking and
Embedding) típusú link kapcsolat pedig egyáltalán nem
létesíthetô. Az @KOptions@N menübôl beállítható, hogy a
saját szövegünk milyen betûtípussal és háttérrel jelenjen
meg a saját képernyônkön és a partnerén. Ez a lehetôség
hasonlít a Lotus cc:Mail programjának hasonló funkciójához.
Ha nem tetszenének partnerünk furcsa betûtípusai, szintén
az Options menüben beállíthatjuk az alsó képernyôre -- ahol
a partner szövegrésze olvasható -- vonatkozóan, hogy ott is
a saját betûtípus látszódjon vagy a partnerünké. Ha a
sajátot választjuk, mind az alsó, mind a felsô ablakrészben
ugyanazzal a betûvel jelennek meg a szövegek.
Talán éppen azért cserélték le a Windows hagyományos
Clipboardját Clipbookra, mert a Chat nem igazán alkalmas
adatok továbbítására. A Clipbook abban különbözik
elôdjétôl, hogy több kép tárolását teszi lehetôvé (a
hagyományos Windows Clipboardja csak egyet tudott tárolni),
és biztosítja a hálózatba kapcsolt munkaállomások
Clipboardjainak elérhetôségét. Lehetôség van egyszerû
másolásra egyik géprôl a másikra, de akár Embedding vagy
Link kapcsolatokat is létre lehet hozni különbözô
alkalmazások között, még úgy is, ha azok nem ugyanazon a
gépen futnak. Az egyszerû másoláshoz csupán saját
Clipboardunkról át kell másolnunk a partner Clipbookjába az
objektumot, majd azt a partnernek a saját Clipbookjából
kell a Clipboardjára kimásolni. Élô OLE kapcsolatokat pedig
a Connect gomb megnyomásával érhetünk el.
Az igazi hálózatos lehetôségek azonban nem merülnek ki az
adatok másolgatásával. Minden Windows for Workgroups
munkaállomás megoszthatja alkönyvtárait és nyomtatóit más
felhasználókkal. Ezt szintén a Windowsra jellemzô
egérhasználattal lehet elérni a File Managerbôl. Az eljárás
pedig olyan egyszerû, hogy még egy kisgyerek is megteheti:
a megosztani kívánt alkönyvtár nevére rá kell kattintani,
majd a Share (megosztó) gombot kell megnyomni. Ezután már
csak azt kell megmondani, hogy mások milyen jogosultsággal
érhessék el ezt a könyvtárat.
Csakúgy, mint a NetWare Lite-ban, három szintet adhatunk
meg: a teljes, a csak olvasható, és az elérhetetlen
hozzáférési jogot. Az elsô kettôhöz jelszót is
rendelhetünk, így csak azok részére biztosítható
hozzáférés, akik ismerik a kulcsszót. A Workgroups
egyébként lehetôséget biztosít password-file létrehozására
is. Ha a felhasználó indításkor új névvel lép be, a Windows
megkérdezi, hogy létrehozza-e, és ha a válasz igen,
megjegyzi a használat során a hozzáféréseket és a hozzájuk
tartozó jelszavakat. Ezután már nem kell begépelni minden
alkalommal a jelszavakat, mert ez megtörténik
automatikusan. A hozzáférési kérelmet pedig szintén a File
Managerben teheti meg a felhasználó. Ehhez csak meg kell
nyomni a @KConnect Network Drive@N (hálózati drive
létrehozása) gombot, majd a menübôl ki kell választani,
melyik megosztott alkönyvtárat akarjuk hozzárendelni. Ha
ehhez a jelszó is szükséges, be kell gépelni, illetve ez
password-file használata esetén automatikusan megtörténik.
Ezután már ezt a hálózati meghajtót ugyanúgy kezelhetjük,
mintha az saját lenne, ameddig a kapcsolat él.
Sajnos nem készítették fel a programot arra, hogy
kapcsolatbontás után a hálózati meghajtón végzendô
mûveletek meghiúsulása esetén hibaüzenet jelenjen meg.
Ilyenkor csak a szokásos homokóra látszik egy ideig, majd
hibaüzenet nélkül újra látható a tulajdonképpen már nem
létezô hálózati meghajtó katalógusa. Egy-egy megosztott
alkönyvtár összes alkönyvtára örökli a megosztott jogot, de
ezt le is lehet tiltani.
A nyomtató azon perifériák közé tartozik, amelyekbôl soha
nincs elég, ezért minden hálózat megítélése során döntô
szempont a nyomtató kezelése. A Windows for Workgroupsban
-- hasonlóan az alkönyvtárak megosztásához -- nem kell
különösebb tudás ahhoz, hogy printerünket elérhetôvé tegyük
mások számára, illetve más hálózati nyomtatót elérjünk. A
Print Manager menüben egyszerûen ki kell választani azt a
nyomtatót, amit elérhetôvé kívánunk tenni, majd egy nevet
kell begépelni, amivel mások hivatkozni fognak erre a
nyomtatóra. A partnereknek ezután már csak annyi a dolguk,
hogy a saját gépükön a Print Managerben a Connect Network
Printer feliratú gombot megnyomják, majd menübôl
kiválasszák azt a nyomtatót, amit használni szeretnének. A
nyomtatás hasonlít ahhoz, mint amikor saját printerre
nyomtatunk, a különbség csupán annyi, hogy a server gép
(amire a hálózati nyomtató fizikailag rá van kötve) Print
Managerében jelennek meg a sorban álló anyagok.
Szinte minden cégnél szoktak egymás között levelezni kis
cetliken a kollégák. A hálózat lehetôvé teszi, hogy a
levelezést elektronikusan (hálózaton keresztül)
bonyolíthassuk le. A Mail felhasználásával szöveges és
grafikus információt hordozó leveleket is lehet küldeni
egymásnak.
Levél küldéséhez elég a Mail programban a Compose
(levélkészítés) gombot megnyomni, majd megszerkeszteni a
levelet. Ha kész van a levél, már csak meg kell címezni:
kinek vagy kiknek szánjuk. Ennek kétféle módja van. Az
egyik lehetôség, ha magunk gépeljük be a nevet, és ehhez
segítséget is ad a szoftver egy névellenôrzési
lehetôséggel. Néhány betû lenyomása után kérhetjük, hogy
ellenôrizze a nevet. Ha abból a néhány betûbôl egyértelmûen
azonosítható valamely személy, a név további betûit
automatikusan kiegészíti. Ha nem így van, akkor menüben
kínálja fel azokat a felhasználókat, akiknek úgy kezdôdik a
neve, mint az eddig megadott néhány betû. Minden levélnek 3
prioritása lehetséges (Hi, Normal, Lo). Az alapértelmezett
a normál, de ha sürgôs a levél, magasra állítható a
prioritása.
A Send gomb lenyomásakor a levelet ""elviszi" a postás, a
saját gépünkön pedig bekerül a levél egy SENT (feladott)
nevû alkönyvtárba. Nem tetszett, hogy magamnak is tudok
levelet küldeni. Az Outbox (feladandó) és Inbox (kapott)
leveleket két dossziéban (folder) tárolja a program. Az
Inbox dossziéban további három dosszié van, a Deleted
(törölt), az Inbox (bejövô) és a Sent (kimenô) leveleké. A
dossziék listája négy rubrikából áll: egy ikonból, egy
címzettbôl vagy feladóból, egy témából és egy dátumból.
Furcsa volt számomra, hogy az Outboxban a címzett (kinek)
felett ""From" (kitôl) felirat volt látható, a Sentben
pedig ugyanez a hiba megtoldva az elküldés dátuma feletti
""Received" (érkezés dátuma) felirattal.
A partner kétféleképp értesülhet arról, hogy levele
érkezett. Ha nincs állandóan a memóriában a Mail program,
az elsô indításkor listázza ki az összes levelet.
Természetesen ha a felhasználó egész nap nem tölti be a
programot, aznap nem értesül a levelek érkezésérôl. A másik
lehetôség az ajánlott. Legyen mindig betöltve a program,
akár ikonná összecsukva is, és ha levél érkezik, a
levelesláda formájú ikonból egy levél fog ""kilógni".
Ezzel egy idôben, hangjelzés kíséretében az egér kurzora is
átvált egy pillanatra levéllé. A levél elolvasásához rá
kell duplázni a teli levelesláda-ikonra, majd a megjelenô
programmal tehetjük láthatóvá a kívánt levelet. A levél
érkezésének figyeléséhez beállítható, hogy a program hány
percenként kérdezze meg a ""postást". A gyári 10 perces
beállítás kicsit hosszúnak tûnt számomra, 1 percre állítva
már jobb volt a helyzet, ugyanis hiába küldjük el a levelet
idôben, ha az a partner gépén nem jelenik meg (a
Schedule-nél látni fogjuk, miért olyan fontos ez). A
levelek listába rendezve várnak elolvasásukra,
bontatlanságukat lezárt sárga boríték jelzi. Erre kettôt
rákattintva megjelenik a levél tartalma. A Mailben minden
Clipboard funkció mûködik, szövegrészeket és grafikákat is
küldhetünk egymásnak -- bár erre a funkcióra ott van a
Clipbook. Lehetôségünk van válaszadásra, a levél
továbbítására, törlésére stb... Válaszolásnál ugyanúgy kell
eljárnunk, mint a levélkészítésnél.
A Mail programban és leírásában néhány dologra nem kaptam
választ. Az egyik, hogy miért nem a Windows for Workgroups
neveket használja a rendszer? Miért engedi meg, hogy két
gépen is használjam a levelezést ugyanazzal a névvel?
Miért van az, hogy amíg az egyik helyen ""mailbox", a
másikon ""name" felirat jelenti ugyanazt? A már
feltelepített levelezésnél miért nem lehetett egy
egyszerûbb formáját választani a név (vagy mailbox?)
megváltoztatásának? Ez utóbbi problémával fél napot
töltöttem el több hálózatos szakember jelenlétében. A
passwordfile-nak (vagy ki tudja, minek) köszönhetôen a Mail
indításkor nem kérte be a nevemet és a jelszavamat. A könyv
pedig azt írja, hogy úgy lehet megváltoztatni a nevemet,
hogy amikor kéri a párbeszédablakban a nevet, egyszerûen be
kell gépelni az újat. Ez tényleg egyszerû, de mi van akkor,
ha nem kéri be? Végül is megoldottuk a rejtélyt az
MSMAIL.MMF és az MSMAIL.INI file-ok letörlésével...
A Schedule, más néven naptár a határidônaplót helyettesíti.
Megtervezhetjük vele napi, illetve heti munkabeosztásunkat,
a megbeszélések idôpontját pedig egyeztethetjük. Ez
utóbbihoz szükséges, hogy mindenki feltüntesse a
Schedule-ben elfoglaltságait. Amikor kitûzzük a
megbeszélés idôpontját, csak le kell kérni a résztvevôk
idôbeosztását, majd ki kell jelölni a mindenki számára
alkalmas idôpontot. A résztvevôk értesítése céljából a
Schedule szorosan együttmûködik a Mail rendszerrel, ugyanis
ezen keresztül történik az üzenetváltás (ezért fontos, hogy
a Mail percenként kérje le a kapott leveleket). A Schedule
üzenete felfogható a Mail szemszögébôl egy speciális
levélnek, aminek elolvasásakor olyan válaszadási
lehetôségek vannak, mint Accept (nyugtázás), Decline (nem
megfelelô idôpont) és Tentative (lehet, hogy ráérek). Ezek
eldöntéséhez a View Scedule gomb megnyomásával behívható
segítségként a Schedule. A válaszokhoz néhány mondatot is
lehet fûzni, amiben indokainkat, javaslatainkat közölhetjük
partnerünkkel.
A bejegyzett elfoglaltságokat hajlamosak vagyunk
elfelejteni, ajánlatos tehát figyelmeztetô hangjelzést
kérni. Beállítható, hogy a hangjelzés hány perccel elôbb
jelezzen. Amikor megjelenik a figyelmeztetô ablak és
hangjelzés, kérhetô, hogy pár perc múlva újra jelezzen.
Ugyanebben az ablakban az Invitate gombbal további
munkatársak hívhatók meg. Fix idôpontok is megadhatók,
amelyek napi, heti, kéthetes, havi és éves ciklusokban
fordulnak elô, így akár a rendszeres hétfôi megbeszélést
vagy az feleségünk születésnapját is -- amit gyakran
elfelejtünk -- bejegyezhetjük.
Végül érdemes kiemelni a Windows for Workgroups egyik
elônyös tulajdonságát, az egyszerû kezelési felületet. Nem
kell kommunikációs szakembernek lenni ahhoz, hogy az ikonok
között elbotorkáljon valaki. Persze vannak olyan részletek
is, amiket még a gyakorlottabbak számára is nehéz
megérteni.
@VLANtastic@N
A LANtastic szintén a peer-to-peer hálózatok közé
sorolható, bár tudása vetekszik a Novell NetWare-ével. A
rendszernek van DOS- és Windows-változata, de ezek
mûködésükben és használatukban lényegében megegyeznek. A fô
különbség fôleg a windowsos egérkezelésben és DDE
adatkapcsolatokban van. Éppen ezért együtt tárgyaljuk a két
terméket, a lényeges eltéréseket viszont külön kiemeljük.
Az elôzô két szoftvernél már tapasztaltuk, hogy az egyes
szoftvercsomagok egyedi azonosító számmal vannak ellátva.
îgy van ez a LANtasticnál is -- e sorszám alapján ellenôrzi
magát a hálózatban, hogy minden gépre megvásároltak-e egy
külön példányt.
A LANtastic 5.0-ás verziója egyszerre 500 felhasználót tud
lekezelni, ami ebben a kategóriában óriásinak számít.
Külön felhasználói privilégiumok és finoman hangolható
hozzáférési jogosultságok gondoskodnak az adatok
biztonságáról.
Összesen hét privilégium állítható be. Az ""A" (Super
Access Control List) privilégiummal rendelkezôk minden
megosztott erôforráshoz hozzáférhetnek, függetlenül attól,
hogy annak jogosultságai korlátozva vannak-e vagy sem.
Azok, akik ""Q"-val (Super Queue) rendelkeznek, a nyomtató
várakozási sorában minden nyomtatási munkát kezelni tudnak.
Ugyanígy az ""M" (Super Mail) jelenti a levelezési sorban
álló összes levél kezelésének privilégiumát. Az ""U" (User
Audit) kiváltsággal rendelkezô felhasználók a NET AUDIT
paranccsal a naplózást irányíthatják. A Novell
supervisorához hasonló jogokkal bír az, aki az ""S" (System
Manager) privilégiummal rendelkezik, ô távolról lezárhatja
a servert, a hálózatból kiléptethet más felhasználókat, és
kezelheti a nyomtatási sorokat. Az operátoroknak ""O"
(Operator) joguk van, ami azt jelenti, hogy a hálózatos
üzemeltetéssel kapcsolatos információkat ôk kapják meg. A
@KRemote Despooler@N program segítségével a nyomtatási
sorokból törölhetnek bejegyzéseket a ""D" (Despooler)
privilégiummal rendelkezô felhasználók.
A fentiekbôl már látszik, a fejlesztôk odafigyeltek a
hálózat megtervezésekor arra, hogy minél rugalmasabb legyen
a szoftver. Ezt bizonyítja a hozzáférési jogok
beállíthatósága is. Minden felhasználónak és csoportnak
külön-külön be lehet állítani hozzáférési jogosultságait a
különbözô erôforrásokhoz. Ezek a következôk lehetnek: R
(Read Access -- olvasás), W (Write Access -- írás), C
(Create File -- file létrehozása), M (Make Directory --
alkönyvtár létrehozása), L (File Lookups -- file keresése,
azaz file-lista lekérése), D (Delete Files -- file
törlése), K (Delete Directories -- alkönyvtár törlése), N
(Rename Files -- file-ok átnevezése), E (Execute Program --
program végrehajtása), A (Change File Attributes --
file-attribútum állítása), P (Physical Access -- fizikai
hozzáférés) és I (Indirect File -- indirekt file).
E két utóbbi kis magyarázatra szorul. Vannak olyan
alkalmazások, amelyeknél szükség van a perifériák fizikai
szintû kezelésére. A fizikai hozzáférés joga biztosítja az
ilyen jellegû hozzáférést a különbözô perifériákhoz, a
lemezmeghajtókhoz, a nyomtatókhoz, a billentyûzetekhez stb.
Az indirekt file-okat a NET INDIRECT paranccsal hozhatjuk
létre. Ezek a file-ok fizikailag nem léteznek, egy meglévô
file tükörképét jelentik. Amikor indirekt file-okra
hivatkozunk (DIR, listázás, végrehajtás stb...) a
valóságban egy fizikailag máshol elhelyezkedô (egy másik)
file-t érünk el.
A LANtastic indítását -- hasonlóan a NetWare Lite-hoz --
egy STARTNET.BAT file segíti, ami sorban végrehajtja a
hálózat mûködtetéséhez szükséges utasításokat. Elôször a
fizikai drivert és a NETBIOS meghajtót tölti be, majd a
REDIR programot, ami a munkaállomások hálózati kezelôje.
Ha a munkaállomás serverként is mûködik, akkor a REDIR
elôtt a DOS SHARE parancsát is elindítja, majd a REDIR után
a SERVER programot. Ha a gép kizárólag server funkciókat
lát el, az ALONE program is használható, amely a hálózat
mûködése közben ad információkat a rendszerrôl. A hálózati
parancsokat egy NET nevû programon keresztül lehet elérni.
A hálózatba való bejelentkezéskor (NET LOGIN) a felhasználó
paraméterként nemcsak a nevét, hanem a jelszót is
megadhatja. Ez bizonyos szempontból kényelmes, de
használata -- biztonságtechnikai okokból -- nem ajánlott.
A hálózat nemcsak saját protokolljával, hanem az IPX-szel
is képes dolgozni. Ennek és a beépített NDIS támogatásnak
köszönhetôen együtt tud mûködni a Unix, a Novell NetWare és
a Banyan Vines operációs rendszerekkel. Ezenkívül a
rendszer támogatja még az OS/2-t és annak HPFS (High
Performance File System) meghajtóit is.
A Chat funkció szinte magától értetôdôen benne van egy
ilyen komoly hálózatban. Hasonlóan a Windows for
Workgroupshoz, a Chat két egymás alatt elhelyezett ablakból
áll. A felsô ablak saját gépelésünk, az alsó pedig a
partner szövegének helye. Az [Ins gomb lenyomása után
annak a partnernek a nevét gépelheti be a felhasználó,
akivel beszélgetni szeretne. A parter úgy értesül a másik
szándékáról, hogy a képernyôjén megjelenik egy vékony
ablak, ami tartalmazza a kapcsolat kezdeményezôjének nevét
és instrukciókat arra vonatkozólag, mit kell tenni, ha fel
akarja venni a kapcsolatot. A válaszadáshoz ki kell lépni
az éppen futó alkalmazásokból, ugyanis csak a NET CHAT
parancs elindításával lehet felvenni a kapcsolatot. A
LANtastic igazi érdekességét a hang jellegû üzenetek adják.
Azonban ezt a lehetôséget csak akkor lehet használni, ha
van a gépben hangkártya. A Voice Chat funkció az [F2] gomb
leütésével állítható be. A hangos párbeszéd már igazán
telefon jellegû, hiszen a mikrofon segítségével
digitalizált hang a hálózaton keresztül jut el a partner
gépére, ahol ismét beszédhanggá alakítva hallgatható meg.
A Windows-változat tud egy úgynevezett LAN Radio
(hangosbemondó) üzemmódot is. Olyan vállalatoknál, ahol --
bár szükség lenne rá -- nincs hangosbemondó készülék, ez
kifejezetten elônyös lehetôség. A kezdeményezô fél a Voice
Chathez hasonlóan a mikrofonba mondja közlendôjét, amit a
többi felhasználó egyszerre hall. Nemcsak mikrofon, hanem
például CD lejátszó is csatlakoztatható a rendszerhez,
ilyenkor a CD-n rögzített zenét hallják a felhasználók.
A beépített Mail Box üzenetek hagyására készült, ezen
keresztül a felhasználók üzeneteket (leveleket) küldhetnek
egymásnak. Külön ablakban látható a kimenô és a bejövô
levelek listája. A begépelt szöveg után a címzett nevét
bevihetjük kézzel vagy menübôl. Ha több felhasználónak kell
elküldeni a levelet, joker karakterek (?;*) is
felhasználhatók. Ha már a Chatban lehetôségünk van rá,
miért ne tudnánk itt is hangos üzeneteket küldeni? Az
üzenetek mikrofonon keresztül vihetôk be. Az [F2] gombbal
kétféle minôség közül választhatunk. A szebb hangok nagyobb
helyet foglalnak el a meghajtókon (0,5 Mbyte-ot 1 percnyi
szöveg), ezért inkább a kevésbé jó hangminôségû üzeneteket
(0,25 Mbyte percenként) érdemes használni. A hang jellegû
üzenetek kiolvasásakor (meghallgatásakor) a kurzormozgató
nyilakkal lehet a felvételt elôre és hátra ""tekercselni",
és a szóköz-gomb lenyomásával lehet lejátszani, illetve
megállítani a hanganyagot. Mind a szöveges, mind a hangos
üzenetek file-ba menthetôk, így késôbb bármikor elô lehet
venni és akár tovább is lehet küldeni ezeket.
A LANtastic zseniális ötlete a Voice Error Message (hangos
hibaüzenet). Minden hibaüzenethez egy általunk felvett
hanganyag rendelhetô, így a kollégák számára érthetô, tehát
magyar (vagy bármilyen más nyelvû) hibaüzenetek állíthatók
be. Az ötletet az teszi hasznossá, hogy a gyakorlott
felhasználók általában el sem olvassák a képernyôn lévô
üzeneteket. Minden ilyen esetben persze utólag derül fény
arra, hogy a szoftver figyelmeztetett valamilyen hibára,
csakhogy azt a gépkezelô nem vette tudomásul. A hang az
egyetlen olyan közvetítô eszköz, amit akaratunktól
függetlenül is érzékelünk.
Ha hanganyagot nem is, de szöveges és grafikus file-okat
gyakran kell nyomtatni távoli nyomtatóra. A LANtastic
egyértelmûen jobb megoldást kínál a nyomtatás
megvalósítására, mint a ""nagy" Novell NetWare, ez ugyanis
inkább a kisebb peer-to-peer hálózatoknál megszokottakra
hasonlít, mint egy nagy LAN-éhoz. Az eljárás egyszerû: a
server felkínálhatja nyomtatóját mások számára, ezt a
lehetôséget más munkaállomás kihasználhatja. Egész
egyszerûen csak be kell állítani a felkínált nyomtató
portjának számát, majd a nyomtatót megoszthatóvá kell
tenni. A munkaállomások a NET USE paranccsal vehetik
használatba a felkínált nyomtatót, ilyenkor bármely,
általuk használt alkalmazás nyomtathat. A munkaállomás
használója a NET PRINT paranccsal file-okat küldhet a
nyomtatóra anékül, hogy elôzôleg a NET USE-zal birtokba
vette volna. A NET USE a Novell Capture programjához
hasonlít leginkább, mivel mûködésében hasonló funkciót lát
el: a lokális port címére kinyomtatott anyagokat
átirányítja a hálózati printerre, így gyakorlatilag minden
alkalmazásból lehet nyomtatni a központi nyomtatóra.
Már szóltunk a Super Queue privilégiummal rendelkezô
felhasználókról, de még nem igazán tudjuk, mit is jelent
ez. Ezek a felhasználók kezelhetik a nyomtatási sort, az
azokban lévô összes tételt -- tehát nemcsak a sajátjukat
--, törölhetik, megállíthatják, újraindíthatják stb.
Leginkább a nyomtatáskor elôforduló hibáknál, például a
papír begyûrôdésénél vagy hiányánál van szükség a
beavatkozásra. Éppen ezért azok részére érdemes kiadni ezt
a jogot, akik a nyomtató közelében vannak.
A nagyobb hálózatoknál megszokott Banner (elôlap) is
kérhetô a LANtastictól. Az elôlapon többek között szerepel
a felhasználó neve, gépének azonosítója, a küldés dátuma,
oldalak száma, kópiák száma stb. A nyomtatások file-ba is
átirányíthatók, ilyenkor csak a NET USE parancsnál van
különbség a szokásos hálózati nyomtató használatba
vételéhez képest. Ha erre szükség van, elég a hálózati
printer neve helyett annak a file-nak a nevét megadni,
amibe késôbb a nyomtatás kimenete kerül.
A hálózat felkínál egy naplózási lehetôséget is. Ez nem
más, mint a hálózat mûködése közben elôforduló események
folyamatos rögzítése. Minden hálózat karbantartásához
fontos lehet ez a funkció, hiszen a naplóból
megállapíthatjuk a server be- és kikapcsolásának
idôpontját, a felhasználók bejelentkezéseinek és
kijelentkezéseinek idôpontjait, a nyomtatási és levelezési
sorok módosításait, a nyomtatást és más felhasználói
bejegyzéseket. Ha például biztonsági mentéseket végzünk,
akkor érdemes ezt naplózni, így késôbb ellenôrizhetô, mikor
készült el az utolsó mentés.
Ilyen, nagyobbnak tekinthetô hálózatoknál kritikus lehet a
felhasználók kiszolgálási sebessége. A LANtastic a lemezek
gyorsítására egy LANcache nevû programot ad. A LANcache
tulajdonképpen egy szoftveres lemezgyorsító, aminek
segítségével mind az írási, mind az olvasási mûveletek
sebessége növelhetô. Az írási mûveletek gyorsítása
érdekében beállítható, hogy mennyi idô elteltével írja ki
fizikailag a memóriában eltárolt adatokat. Bár a
késleltetett írás rendkívül felgyorsítja a
lemezhasználatot, alkalmazása csak szünetmentes áramforrás
mellett ajánlott!
UPS használata a server gépeknél szinte kötelezô.
Gondoljunk csak bele, mi történhetne, ha egy kiírás
alkalmával a memóriában maradt (tárolásra váró) adatokat
még nem mentette el a server, és áramkimaradás lenne... A
LANtastic ebben is nagy testvéreihez hasonlít, hiszen
támogatja különbözô szünetmentes áramforrások alkalmazását
(Acme Safe Power, APC, Para Systems, Sola Electric és Tripp
Lite típusúakat). Åramszünet esetén az UPS a soros vonali
kábelen keresztül értesíti a servert. A server a
felhasználók felé kiküld egy üzenetet, amelyben mindenkit
felszólít a rendszer elhagyására. Az UPS-en keresztül a
server folyamatosan értesül, hány perc ideje van még hátra,
s ezt folyamatosan közli a ki nem lépett felhasználókkal.
A felhasználóknak be kell fejezniük a munkájukat, majd ki
kell lépniük a hálózatból. Amikor az összes felhasználó
kilépett, a server szabályosan lezárja önmagát, mielôtt
végleg megszakadna az áramellátás.
A LANtastic támogatja a merevlemez és floppymeghajtó
nélküli állomásokat is. A Remote Bootinghoz szükséges, hogy
a hálózati kártyán boot-EPROM legyen behelyezve. Az EPROM
tartalmazza a fizikai és NETBIOS drivereket, ezzel
gyakorlatilag biztosítva vannak a hálózatba való
bekapcsolódás feltételei. Ahhoz, hogy ténylegesen felálljon
a hálózat, egy teljes rendszerlemezt kell készíteni, amire
a LANtastic INSTALL programjával rá kell másolni a
CONFIG.SYS-t és az AUTOEXEC.BAT-ot. Ezt követôen a bootoló
serveren a NET-MGR programmal kell generálni ennek a
lemeznek a mását (Image file -- ez hasonlít az OS/2 hasonló
funkciójára). Ezután már csak a serveren kell engedélyezni
a távoli rendszerhívást.
A LANtastic tudását tekintve profi peer-to-peer hálózatnak
tekinthetô. Egyedülálló szolgáltatásaival kiemelkedik két
társa, de az összes ilyen jellegû hálózati operációs
rendszer közül is.
@KRudnai Tamás@N